PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
POZNALI
JSME SE
TI DVA
POZNALI MNOHO LIDÍ
STRÁVILI SPOLU SPOUSTU ČASU
A PŘEČETLI MNOHO KNIH
PROCHÁZELI SE, CESTOVALI, ČETLI
LÁSKA, ČAS, PŘÁTELSTVÍ, KOMUNIKACE
ZNOVU OTEVÍRÁM KNIHU O TOBĚ
DÍL 8
Čekala jsi na mě?
Totiž...
Ani ne.
Tu jsem navrhl sám.
Zatím je jediná svého druhu.
Líbí se mi.
Je zima. Proč nemáš bundu?
Díky.
Přijď brzy. Slíbilas, že se budeme dívat na film.
Na film? Na jaký film? Doma?
Slíbilas mi to.
Pokaždé zapomeneš, cos slíbila. Tak spěchej, ať splníš slib.
A tohle. Tohleto. Dej to sem.
Nechám ti to v pokoji.
O jakém filmu to mluví?
Můžeme se projít?
Chci tě někam vzít.
Tudy.
Přemýšlím, že navrhnu obal ke knize paní Yu.
Osobně mě o to požádala.
To zní zajímavě.
Všichni v Gyeoroo s tebou chtějí spolupracovat.
Mám do toho jít?
Dám na tebe.
Proč se usmíváš?
Jestlipak víš,
co teď mám v kapsách?
Ohřívací polštářky.
Dal mi je tam Eun-ho,
abych měla ruce v teple.
Netušil jsem, že pan Cha je tak vřelý.
Eun-ho mě fascinuje.
Známe se přes 20 let.
Je pro mě jako mladší bratr,
ale zároveň netuším,
co si myslí.
Někdy je chladný jako led
a jindy neskutečně vřelý.
Když jsem se rozvedla, ze všeho nejdřív mě napadlo:
„Až to zjistí Eun-ho, bude strašně rozčilený.“
Měla jsem to těžké už před rozvodem,
ale jemu jsem to říct nemohla.
Zlomilo by mu to srdce.
A...
ještě nedávno
jsme měli malý incident.
Moc se ti omlouvám, Dan-i,
ale můžeš zařídit, aby Eun-ho nechodil ke mně do lokálu?
Snažně tě prosím.
Myslím,
že pro mě Eun-ho něco udělal.
Chtěla jsem mu poděkovat,
ale neudělala jsem to.
Udělal pro mě mnoho věcí a já jsem mu za ně vděčná.
I teď se o mě možná
snaží postarat, jenže o tom nemluví,
takže to nemám jak poznat.
Jak jste se seznámili?
Náhodou. Při jedné nehodě.
Seznámili jsme se náhodou,
ale během posledních 20 let
jsme se postupně sblížili.
Mimochodem,
kam to jdeme?
Už tam skoro jsme.
SONG HAE-RIN
Eun-ho, ta finta s květinami vyšla krásně, viď?
Mám zítra přinést knedlíčky?
Jsem teď v tátově restauraci.
Neodpovídáš, protože už nejsi v práci?
Získat si srdce šéfredaktora není jen tak?
Bylo to moc dobré.
- Děkuji. - My děkujeme.
- Na shledanou. - Na shledanou.
Tím věčným psaním textovek se nikam nedostaneš.
Dala jsem ti krásnou tvář a nádherné tělo.
Tak přestaň ztrácet čas s někým, kdo tě nemiluje.
Tobě se to mluví, když ho neznáš.
Prostě mezi námi vždycky nakreslí čáru.
Kdybych něco podnikla, asi by se na mě ani nepodíval.
A taky bydlí se ženou.
A vůbec, hleď si svého.
Ty jsi taky skončila s tátou.
Co je na tátovi špatného? Propána.
Je řeč o mně?
Vůbec ne.
Ale máš moc dobrý sluch.
Tak jsme tady. To je ono.
Vypadá to hezky.
Udělají ti, co ti na očích vidí.
Podávají likéry i čaj.
Tak pojďme.
Nevěděla jsem, že je v téhle čtvrti taková restaurace.
Bydlím tady až od doby, kdy jsem odešel od rodičů.
Dvakrát jsem se stěhoval.
Tady bývám pravidelně.
Díky.
Nic jiného tady nemají?
Mají. Ale objednal jsem jídlo předem.
Teplé saké máš ráda.
Je to dobré.
Věděl jsem, že ti bude chutnat.
Tohle umím připravit.
Loni jsem sem chodil do kurzu.
To bys mě měl naučit.
Máme spoustu úkolů. Taky musíme dělat šalotkové lívance.
Měli bychom se scházet často.
Mimochodem, co je tamto?
REZERVACE DNES: JI SEO-JUN, ZÍTRA: JI SEO-JUN
Dostalas mě.
Kdyby dnešek nevyšel, zkusil bych to zítra.
A když ne zítra, tak pozítří.
Sem se bez rezervace nedostaneš.
A neměla jsem
hrát nedobytnou?
Bál jsem se, že už mě nebudeš chtít vidět.
Udělal jsem tolik chyb.
Musel jsi být hodně překvapený.
Lhal bych, kdybych tvrdil opak. Vůbec jsem to nečekal.
Mám spoustu otázek, ale můžeme se poznávat postupně.
A když už jsme u toho,
co kdybychom se zkusili
tři měsíce pravidelně vídat?
Strašně mě to překvapilo. Jen si to představ.
Tohle jsem naposledy slyšela kdysi před lety.
Když mě někam pozval Dong-min...
Kdy to bylo?
- Je to přes 15 let... - A cos mu řekla?
To s ním fakt budeš chodit?
Počkej.
Tolik o tom nepřemýšlej.
Nechci, abys to brala moc vážně.
Prostě...
to berme nezávazně.
Co třeba takhle?
Ráno spolu budeme jezdit do práce
a pak spolu povečeříme, když skončíme v práci stejně.
Díky.
Bydlíme blízko sebe, což je ideální.
Můžeme se sejít na zastávce, jet spolu do práce
a večer se společně vrátit.
Nezačneme hned zítra?
V kolik jezdíš do práce?
Budete spolu jezdit do práce
a spolu se vracet?
Tohle kdysi říkali v jednom filmu.
Že tě spíš trefí jaderná bomba,
než abys po třicítce našel lásku.
Ale podívej, co mě potkalo.
Prý se mu líbím.
Ještě mu nebylo třicet. Objednal stůl,
a dokonce mi vyrobil tohle.
Nebuď tak naivní.
Myslel jsem, že ses poučila, ale ty už jsi zase jako předtím.
Tumáš. To ti patří.
Copak nechápeš, jak je to úžasné?
Možná je to naposledy, co s někým chodím.
To nejspíš ano. Brzy totiž budeš babičkou.
Kdy jindy budeš s někým chodit?
Tak choď s každým, kdo tě někam pozve.
Skončil jsi?
Promiň. To bylo hrubé.
Jsem dotčený.
Prostě mě to bolí.
Kde?
Co děláš?
Tam ne. Tady.
Hele...
Co to je?
Podívejme. Ty už jsi chlap.
Co to znamená?
Jsi samý sval.
Ano, jsem chlap.
Dokonce skvělý chlap.
Fracek jeden!
Úplně mi buší srdce.
Moje srdce.
Proč...
Proč mi tluče tak rychle?
Nejspíš už blázním.
Protože jsem se dlouho nemilovala.
Evidentně to potřebuju.
Proč je tu tak horko? Je tu strašné vedro.
Hej, Eun-ho!
Zhasínej za sebou na záchodě!
Chci říct, ať...
„Láska“? To zrovna.
Koho zajímá, co cítí? Co je na tom tak úchvatného?
Pořád to v sobě máš. Pořád jsi dost krásná na to,
aby se za tebou muži ohlíželi.
Tak proč tě tak uchvátil zrovna on? Nemluvíš o nikom jiném.
Nemusíš se kvůli tomu rozčilovat.
Jde o to, co cítíš ty.
Tobě se ten pablb líbí?
Opravdu?
To budu vědět,
až se s ním začnu scházet.
Nebýt si jistá znamená, že ne. Randění na tom nic nezmění.
Proč se ti tahle blbost líbí? Jsi fakt pitomá.
To jsem se lekla.
A ani nezhasnul, křupan.
Ne, Geum-bi.
Teď ven nemůžeš.
Předstírám, že jdu do práce,
abych se mohl potkat s Dan-i.
Brzy se vrátím, jo?
Cože? Oni spolu vážně začali jezdit do práce?
Já s ní žiju, ale tohle si dovolit nemůžu, kvůli lidem.
Ale ten kretén je...
Kde je Dan-i?
Neřeknete „ahoj“ nebo „dobré ráno“?
Dobré ráno.
Správně, dobré ráno.
Kde je Dan-i?
Proč se ptáte mě?
Protože spolu bydlíte. Jestli to nevíte, neřešte to.
Podívejte, pane Ji.
Proč jste tak dětinský?
Co tím myslíte?
Budete spolu jezdit do práce a z práce?
Vždyť jste na volné noze.
Odkdy musíte jezdit do práce? Smlouva s Wolmyeong vám vypršela.
Snad jste to neřekl Dan-i.
Nic jsem jí neřekl. Přišlo mi to nemužné.
Vypadalo by to, že se mezi vás pletu.
Řekl jste, že se vám náš vztah nelíbí.
Správně, nelíbí se mi.
Ale taky nechci být za zoufalce.
Tak se tvařte, že o tom nevíte.
Normální vztah nechtěla, tak jsem improvizoval.
Samozřejmě jí neseděl.
Jste mnohem mladší.
Víte, jak je z toho nesvá?
Proč vás tak zajímá její citový život?
Prostě mám obavy.
Ten, se kterým chodí, mě irituje.
Hleďte si vlastních citů.
Už tam stojíte přes tři minuty. Dají vám pokutu.
Do pěti minut to nevadí.
Jen křupan parkuje ve vozovce.
Vidím Dan-i.
Proč běží? Vždyť zakopne.
Probůh.
Čekáš dlouho?
Zrovna jsem dorazil.
Díkybohu.
No to snad ne. Vždyť je to absurdní.
SAMOMLUVA, KTEROU BYS MĚLA SLYŠET
- Je to dobré. - Fakt?
Black Skirts, viď?
Tobě se líbí?
Jsem jejich fanoušek.
Tohle je asi nejnovější hit. Prima.
Že jo? Jmenuje se „Kárová dáma“.
2019, Měsíční svit.
Šel jsem za Dan-i do práce a zavolal jsem jí.
Pak jsme šli do tohoto knihkupectví a za chvíli si dáme večeři.
Snad se jí ta restaurace zalíbí.
Dnes jsme jeli se Seo-junem do práce spolu.
V autobuse jsem četla tohle.
Ta píseň i kniha, kterou mi doporučil,
byly moc hezké.
Jsem tady dřív!
Určitě jsem tu první.
Jasně, jsem první.
Ji-yul, prošla jsem ty dopisy čtenářů.
Páni.
Já ještě žádný nečetla.
Máte u mě oběd.
Bavilo mě to. Moc ráda čtu.
Díky.
Dobré ráno.
Slečno Song, tady jsou ty výtvory čtenářů.
Určitě jste je prošla.
Ráda si jich přečtu víc.
To je životopis autora chystané knihy Tvůj vesmír.
Dopište tam další detaily.
TVŮJ VESMÍR
Jistě.
Dan-i, dám vám ty dopisy čtenářů na starost.
Prosím?
To je určitě rukopis paní Yu.
- No jasně! - Rukopis?
Přesně tak.
PREZIDENT KIM JAE-MIN
Pane Kime, mám tu pro vás ten rukopis paní Yu.
Co je na jejím rukopisu tak výjimečného?
Píše psacím písmem.
V dnešní době?
I Choi In-ho a Jo Jeong-rae psávali raději psacím.
Park Beom-sin taky, donedávna.
A Kim Hun tak píše pořád.
Kang Byeong-jun jakbysmet.
Rukopis Beckettova Čekání na Godota se prodal
za 1,6 miliardy wonů.
Vážně?
Kde je? Tak kde je?
Ukažte.
Ta těžká vůně inkoustu. Tahle kniha se jistě bude dobře prodávat.
Seberme všechnu pozitivní energii...
- Jdem na to! - Jdem na to!
„Drazí cizáci.“
DRAZÍ CIZÁCI
Dobrý titul.
Celá paní Yu.
Mimochodem, kdo ten rukopis zdigitalizuje?
Já! Hlásím se!
Už zase jste nenasytná.
To je práce pana Cha.
Jak dlouho to asi potrvá?
Dokončím to co nejdřív.
Zvládnete to? Máte teď toho hodně.
Dala mi důvěru, tak bych to měl udělat.
Dan-i by vám měla pomoct.
Znáte Yu Myeong-suk?
Ano.
Ten podpůrný tým je úžasný.
Znáte všechny autory a četli jste všechny knihy na světě.
Jeden udělá korektury
a druhý to přepíše.
Namátkou to můžete kontrolovat.
Ale je tu mnoho čínských znaků.
Já jich znám spoustu, paní Go.
- Panečku... - No vida.
Zná mnoho čínských znaků.
Dobře. Stejně je to úkol pro podpůrný tým.
Takže budu asistovat panu Cha,
jak jen budu moci. Děkuji.
A já s ním pak udělám korektury.
Je velmi důkladný, takže to jen překontroluju.
To bych byl rád.
Kde to budete dělat? Odtud by kniha mohla uniknout.
Co si pronajmout zařízené apartmá?
Je to vhodné? Chcete?
Budu na tom pracovat doma.
Chci se na to co nejvíc soustředit.
Opravdu to nebude vadit?
Nevadí vám, že budete pracovat u mě?
Nevadí, pane.
Tak dobře.
A co marketingová strategie?
Ta kniha bude skvělá, že?
- Bezpochyby. - Co kdybychom na konec
zařadili pár stránek z psaného rukopisu?
To je skvělý nápad. Výborně, pane Bae.
A já seženu na obálku toho grafika, Ji Seo-juna.
- Vážně? - Ano.
Nechte to na mně. Přesvědčím ho, ať podepíše smlouvu
dřív, než pan Cha skončí.
Beze všeho si vezměte firemní kartu!
Hlavně když do toho půjde. Tak šup!
- Jdem na to! - Jdem!
Mimochodem, kdo chce jít večer se mnou do klubu?
- Dobrovolníci? - Zpátky do práce.
Dan-i, dneska mě neodmítejte.
Musím pomáhat panu Cha s tím rukopisem.
Pane Cha, nechtěl jste začít až příští týden?
- Ano. - Výborně!
Takže dneska jdeme po práci do klubu? Vážně?
Jste jednička!
Co se stalo, paní Go?
Máte něco s rukou? S ramenem?
Trne vám?
Jo takhle...
To vás zbaví toxinů.
Měli by to dělat všichni. Je to zdravé.
Prima, dneska jdu do klubu.
SETKÁNÍ S AUTOREM KANG BYEONG-JUNEM
KANGŮV POSLEDNÍ ROMÁN HRDINOVÉ
PAVOUK VZTAHŮ
MOŽNOST VEDLEJŠÍCH POSTAV
MATKA COPATÁ
KANG BYEONG-JUN: REVOLUCE
KANG BYEONG-JUN: ŘEKA
U STOLU PLÁČ OSTROVA
DAN-I
Dneska přijdu pozdě.
Musím někam s kolegy.
Tak to spolu asi domů nepojedeme.
Ahoj příští týden.
SONG HAE-RIN
Tady Song Hae-rin z Gyeoroo.
Dám vám šanci splatit dluh.
Kdy se můžeme sejít?
Mám to u vás.
Máte mě za nějakého zvrhlíka?
Ale ano.
To jste ovšem na omylu.
Tohle jste vážně přehnal.
Mám to u vás dvakrát.
Dobrá, sejděme se.
Můžeme probrat i knihu paní Yu.
Myslím, že Ji Seo-juna přemluvím.
Tu knihu pro paní Yu nadnesl on.
To je dobře.
Tentokrát už to dotáhnu do konce,
ať s ním můžeme pracovat dál.
Jasně, tak uvidíme.
Mimochodem, vážně budeš na tom rukopisu pracovat doma?
Říkals, že s někým bydlíš. Nevadí ti, že k tobě bude chodit Dan-i?
Zase překračuješ linii?
Dobrá. Budu si hledět svého.
Půjdeme taky do klubu?
Nedávno jsem šla s kamarádkou. To mám jít dneska s vámi?
Já jsem pro.
Jestli chcete do klubu, nejlepší je Midnight v Gangnamu.
„Midnight“?
Dneska je třetí pátek v měsíci.
Bude tam Gangnamská tygřice.
„Gangnamská tygřice“?
Třetí pátek v měsíci tam chodí úplně všichni,
aby ji viděli,
protože pak někdy pozve někoho k sobě.
Měla byste jít s námi.
Nemůžu kvůli příteli.
On vám nedopřeje zábavu?
Ne, o to nejde.
Nenechám ho samotného.
Musí být strašně majetnická.
Neřešte ji. Soustřeďte se na večerní zábavu.
Bojím se, ať nenarazíme na paní Seo a Dan-i.
Žádný strach.
Stejně by je vyhodili! Tyhle dovnitř nepustí!
To je paráda!
Počkejte. Hej, Ji-yul!
Ty jsou pro vás.
Nenechte se odradit. Pořád jsme šťabajzny.
- Hlavně sebedůvěru, jo? - Jasně, sebedůvěru.
Moment.
Vy dvě dovnitř nesmíte.
Proč? Co vám vadí?
Mám bezva ohoz a výstřih taky.
Ale dost o mně. Ona je modelka.
Pardon, ale nemůžu vás pustit.
Pro náš klub nejste vhodné.
Tohle asi neklapne. Pojďme někam na čaj.
Jak nejsme vhodné?
To jsou kecy. Jsme úplně v pohodě.
Pojďme.
- Pusťte nás. - Jděte.
- Co na mě saháte? - Přestaňte.
Aha, už rozumím.
- Jste sprostej. - Přestaňte.
- Běžte. - Pro vás jsme dost dobré.
- Co blázníte? - Tak dost.
Dobrý den.
- Fíha! - Ta je neskutečná.
Jsou tady se mnou.
Paní Go?
Ne? Tak prostě půjdu jinam.
Můžete jít dál.
Promiňte. Tudy, prosím.
Ten je teda otravnej.
- Panejo. - Koukejte na ni.
Zřejmě to byl nějaký omyl.
Ne, vážně.
- Moc vám to sekne! - Jste nádherná!
Já jsem tak šťastná!
To je neuvěřitelný!
Viděli jste paní Go?
- Co je? - Usmívej se.
Je tu mámin tajemník.
Moje svoboda závisí na tobě.
V tom případě to udělám takhle.
Vážně se k sobě hodíme.
Ale proč nás sleduje?
Máma prostě nemůže uvěřit, že jsme do sebe zamilovaní.
Proč ne? Jsem moc dobrý herec.
Ale jsi moc ošklivý.
Chci říct, že jsi fakt hezký a milý.
Akorát nejsi můj typ.
Myslí si moje máma.
Vezmu si taxík.
Dobře.
Neměli bychom si dát pusu,
než nasedneš do taxíku?
Hráblo ti?
Ne.
Počkej na mě.
Myslím, že spolu opravdu chodí, madam.
Ji-yul se asi trochu změnil vkus.
Podle mě je docela roztomilý.
Napsal jsem vám dovolenou, ať nemáte neomluvenou absenci.
Přišel jsem vám to říct.
On sem jel za mnou, protože měl o vás strach.
Jel jsem, protože jste řekl, že mě jinak uškrtíte.
Ale jestli příští týden nepřijdete do práce,
propustím vás.
Dostanete padáka.
Život je jako jarní sen,
prázdný sen.
Život je prchavý a pomíjivý.
„Marnost nad marnost!
Marnost nad marnost,
všechno je marnost.“
Souhlas.
Ji-hongu.
Tímhle panu Choi život nevrátíte.
A ani s paní Seo to takhle nikdy nedáte dohromady.
I s tímhle souhlasím.
Hele, odprejskněte.
Prostě běžte.
Kam teď vyrazíme?
- Já domů. - Pojďme ještě na panáka.
- Je pátek. - Bezva nápad.
Byly jste neuvěřitelné.
Ještě někam vyrážíme. Jdeš taky?
Pardon. Jsem tady s přítelkyní.
Jdeme.
Tak pojď. Jdeme, povídám.
Co to bylo?
Doufám, že se všechny páry
na světě rozejdou.
Nechte je. Stejně jim to nevydrží.
- Jasně že ne. - Tak já pojedu.
To byl vtip.
Kdybych hned souhlasila, byla by nuda.
Kam půjdeme, paní Go?
Ať skončíme kdekoliv,
vynasnažím se,
abyste si obě parádně užily.
Tak pojďme.
Jde se!
- Za mnou. - Jde se!
- Hop, hop, hop! - Hop, hop.
- Zavřete dveře. - Jasně.
Pojďte dál. Jako doma.
- Super. - Pojďte.
- Paní Go. - Zujte mě.
Držte. No teda, paní Go.
Proboha.
Toaleta je tady, tam a tamhle.
Vy máte tolik toalet!
Vy se stěhujete?
Nejspíš se přestěhovala.
Paní Go, vy jste se stěhovala?
Páni, to je bolest.
Neskutečnej bejvák.
Bydlím tu už tři roky.
Dávám přednost minimalismu, takže jsem vyhodila část nábytku.
Teď si nemám kam dát věci.
Ale to je fuk. Stejně žiju sama.
První panák
- vždycky do dna. - Jo.
A něco k zakousnutí?
Je tu toho spousta.
To vypadá dobře. Ani to nevypadá shnile.
- Na Gyeoroo! - Na Gyeoroo!
Na Gyeoroo!
Teda, to je síla.
Co je? Něco vám nesedí?
To vůbec ne.
Připadám si jako doma. Je to tu pohodlné a útulné.
Jasně že se cítí nesvá.
Neblázněte, paní Go. Samozřejmě se cítí nesvá.
Možná by byla víc v pohodě,
kdybychom se zkusily bavit jako kámošky.
Tak do toho, paní Seo, můžete začít.
Radši mi říkej jménem, Yu-seon.
No tak fajn.
Fakt? No tak jo.
Fajn.
Dobře jsem se bavila.
„Gangnamská tygřice“.
Pořád se cítíš nesvá?
Mám pocit, že nám to dá v pondělí pěkně sežrat.
Co to povídáš? Nechovám vůči nikomu zášť.
Má pravdu. Taky mi nepřijde, že má Yu-seon vůči někomu zášť.
Ano.
Nejste tak špatná,
mimo práci.
Ale v práci jste fakt otravná.
Yu-seon, mimo práci jsi totální chaos.
V bytě máš binec
a doma máš akorát chlast.
Ráda bych si s tebou vyrazila častějc.
Každý třetí pátek v měsíci.
Jo, to zní skvěle!
Tak se na to napijem!
Mimochodem,
proč jsi se rozvedla?
Proč se jí na to ptáte?
Taky mě to zajímá.
Proč ses rozvedla?
Přišlo to tak náhle.
Vědělas přece, že je to druhý syn z chudé rodiny.
A taky jsi chápala, že se musí
starat o rodinu bratra, který je ve vězení.
Prý máte bratrovy děti
jako vlastní. Brali jste je na výlety.
A pak jste se rozvedli.
Je to strašně zvláštní.
Nevím.
Prostě mi přinesla rozvodové papíry, ať je podepíšu.
Tak jsem to udělal.
On nebyl...
Nikdy nestál při mně.
Utratili jsme dost peněz, ale je to hezký pocit. Souhlasíš?
Koupili jsme boty pro syna
a kalhoty pro tvoji matku.
Bylo by fajn koupit ještě i kabát pro tvoji sestru.
Tenhle jí bude slušet.
- Koupíme ho? - Páni.
Kolik stojí?
Stojí 190 000 wonů.
Je dražší, než jsem myslela.
Nashle.
Blíží se bratrovy narozeniny.
Co na tom? Vždyť je ve vězení.
Mám o něj starost,
ale ještě víc mě trápí jeho manželka a děti.
Zkus se vžít do její situace.
Představ si, že jsem ve vězení já.
Jak by ses na moje narozeniny cítil?
Proč řešit něco, co se nestalo?
Ty jsou ale krásné.
Hezké, viď?
Ano, hezké.
Tak si je kup.
Tyhle jsou taky moc hezké.
Mají tady spoustu pěkných bot.
Kolik stojí tyhle?
Pojďte dovnitř. Je tu toho mnohem víc.
Můžeme se podívat?
Stejně potřebuju nové.
Rozhlédněte se tady.
Všechny jsou ručně šité?
Ano, všechno je ruční výroba.
Moc pěkné. Kolik stojí tyhle?
Dám vám na ně slevu.
Máte velikost 240?
- Velikost 240? - Ano.
Tyhle jsou taky krásné.
A tyhle máte v čísle 240?
Jestli se vám líbí, prostě si je zkuste.
A neosahávejte každou botu.
Vždyť ani nevím, kolik stojí.
Ty modré 190 000 a ty černé 220 000 wonů.
To je hodně.
Ručně šité boty jsou dneska drahé.
Pořád na ně saháte,
i když si je stejně nekoupíte.
Dost mi tím lezete na nervy.
Běžte pryč. Od vás o tržbu nestojím.
- Jděte. - Co máte za problém?
Miláčku, kup si aspoň jedny.
To myslíš vážně?
Proč vám lezu na nervy?
To se nemůžu zeptat na cenu?
Jedny koupíme. Ty první se mi líbí.
Tady si nekoupím nic.
- Tak pojďme. - Čím jsem se ho dotkla?
Jsem strašně naštvaná.
A myslím to vážně.
Co jsem mu provedla, že se tak choval?
Nejspíš to bylo tím, že zrovna jedl.
Určitě mu tam chodí spousta divných lidí.
Navíc si upřímně řekněme, že sis tam stejně nechtěla nic koupit.
Ale pořád ses ho vyptávala.
Na čí straně stojíš?
Koho se zastáváš?
Je snad majitel tvůj bratr?
Je to tvůj syn?
- Miláčku... - Úplně cizí chlap řekl,
že mu tvoje žena leze na nervy.
A ty sis dál četl nějaké básničky.
Jsem pro tebe cizí?
- Miláčku... - Měls mě hájit!
Miláčku...
Neměl ses snažit pochopit jeho!
Ale mě!
Jsem snad cizí?
To mě ses měl
snažit pochopit, ne jeho!
Dobře, chápu.
Pusť.
Vážně mi to nepřišlo tak důležité.
Jenže
ona pořád ječela jako šílenec
v nákupním centru plném lidí.
Lidi se za náma ohlíželi.
Asi mu to nepřišlo důležité.
Vždycky byl takový.
Ale v tu chvíli...
mi najednou
něco došlo.
Došlo mi, že jsem svůj život promarnila.
Pokládala jsem ho
za člověka, který se za mě vždycky postaví.
Žila jsem v domnění, že jediným člověkem, který bude stát při mně,
jediným, kdo bude stát za všech okolností za mnou,
bude můj manžel Bong Ji-hong.
Jenže k čemu ho mám,
když nikdy neví, co si myslím nebo co cítím?
Samozřejmě si chci koupit boty.
Vydělám snad dost, ne?
Proč bych si je nekoupila?
A proč se pořád ptám na cenu?
Jemu to možná vůbec nedošlo,
ale ten prodavač mě chtěl vyhodit.
Kdyby to byl opravdový chlap,
měl se s tím prodavačem pohádat
a říct mu, ať si na jeho ženu nedovoluje, ne?
Tohle snad manželé dělají, ne?
A druhý den mi přinesla rozvodové papíry.
Chtěla, ať je podepíšu.
Já vím.
Za celá léta...
našeho manželství...
to nebyl první případ, kdy jsem jí ublížil.
A tak jsem to podepsal.
Nikdy to v našem manželství neměla lehké,
tak co jsem mohl dělat?
Proč brečíte, vy dvě?
To je tak smutné...
Opravdu smutné.
Mám...
- Ano? - ...k tomu co říct.
Jsem jedno ucho.
Taky jsem rozvedená.
Vy jste byla vdaná?
To jsem nevěděla.
Můj příběh je ještě smutnější.
Manžel...
mě podváděl.
Parchant jeden.
Jak mohl podvádět tak krásnou osůbku?
- Viď? - To je k nevíře.
Jen na to pomyslím,
dostanu vztek.
Co je to za hajzla?
Teď už je to minulost,
ale kdykoliv si na to vzpomenu...
Mám moc špatný pocit...
ze svého tehdejšího já.
Manželství už bylo v troskách a pláč je nemohl zachránit.
Bylo to beznadějné,
tak proč jsem na něm dál tolik lpěla?
Proto mám ze sebe tehdy špatný pocit.
Stejně byl konec,
tak jsem ho radši měla kopnout do koulí.
A co kdybys ho kopla teď?
Půjdete se mnou?
- Ano! - Půjdeme s tebou.
To se ví. Kde bydlí?
Jenže
vy dvě
jste aspoň poznaly manželství.
Dokonce máte děti.
Taky vám chci něco ukázat.
Hele,
není až podezřele roztomilá?
Ano.
Ty jsi taky roztomilá.
- Vy jste byla vdaná? - Vážně?
Ne.
Dostala jsem se jen k fotkám.
Takže ženich...
umřel?
Spíš se rozešli.
Už jsme měli termín, ale někdo utekl.
- Ten zmetek? - Ne.
Já.
Do prdele.
Bála jsem se tchánů
a výchovy dítěte.
Chtěla jsem ještě studovat
a zdokonalit se v práci.
Tak jsem si řekla,
že bude lepší zůstat svobodná.
Myslela jsem,
že budu šťastná, když budu žít sama,
bez závazků.
Žít takhle luxusní život sama? Podle mě je to fajn.
Proto...
žiju v tomhle nepořádku.
Ráno se probudím sama
a sama odcházím z domu.
Když jsem smutná, jsem sama.
Když jsem nemocná, jsem taky sama.
A jím zásadně sama.
Všechno musím dělat sama.
Strašně mě to unavuje.
Proč jsem, proboha, vycouvala?
To je k nevíře!
Hlavně že budu úspěšnější!
Dan-i, jsi doma?
Dan-i?
Dan-i!
Dan-i.
Dan-i!
Dan-i, co se děje?
Dan-i!
Dan-i...
Záchranku...
Mám tu člověka v bezvědomí. Adresa je Mapo-gu...
Moment.
Tak pardon. Zřejmě jí nic není.
Nejspíš přebrala a omdlela.
Ne, nebyl to kanadský žertík. Pardon.
Tu sanitku odvolejte.
Moc se omlouvám.
Neuvěřitelné.
Eun-ho.
Myslím, že umřu.
Stejné místo jako včera.
Tohle je tvůj flíček?
Místo, kde vždycky děláš scénu?
Cože?
Přijď na snídani.
Myslím, že...
do sebe nic nedostanu.
Na. Vezmi si čaj s medem.
Jak jsem se včera dostala domů?
Otevřela sis a normálně jsi vešla dovnitř.
To pití s paní Go mě málem zabilo.
Zatáhla nás k sobě...
Bývala jsem neodolatelná.
Jen koukejte. Nebyla jsem nádherná?
Já byla taky kráska, abys věděla.
Chodili za mnou i kluci s jiných škol.
Děcka, pojeďme domů.
- Ten kluk... - Jsem fakt...
- strašně ospalá. - Oženil se?
No jistě. Přece tě nebude oplakávat věčně.
Určitě se oženil.
- Prosím vás... - Já...
- Ano? - Prosím?
Myslím, že by se neoženil.
- Děcka... - Tehdy
jsem si myslela, že jsme si souzeni.
Tak dost!
Obě jste kurevsky otravné.
Chováte se jako párek šílených krav.
O co vám kurva jde, vy ubohé čúzy?
Jako bažant vám skáču kolem zadku,
ale s tím je konec. Mám toho dost.
Slyšely jste? Mám toho dost!
Pojďme domů.
Tys jim fakt nadávala?
Jo.
Ozývá se v tobě stará rebelka.
To je jen dobře.
Mlíko už je rozlité,
takže si dělej, co chceš.
Pan Bong je na rybách.
Včera jsme za ním se šéfem byli.
Pro všechny případy posílám adresu.
Paní Seo,
hezký víkend.
Pane Bongu.
Vraťte se do práce.
Musíte vydělávat.
Pan Choi zemřel...
a my jsme se rozvedli,
ale žít se musí dál.
Musíte se starat o bratrovu rodinu,
než ho propustí.
A taky se musíte starat o syna.
Tak v pondělí v práci.
SLOVNÍK ČÍNSKÝCH ZNAKŮ
„Drazí cizáci.
Těm, jejichž jména zněla jako hvízdnutí.“
Těm...
„Slovo ,smrt‘ vyslovuji nahlas.“
Tečka a nový řádek.
„Výslovnost toho slova je prapodivná.
Když jsem se narodila, venku sněžilo.
To dítě bylo ošklivé, drobné
a křehké...
Po dni, kdy jsem se narodila...“
Přidej tam tečku.
Jsi unavená?
- Baví mě to. - „To jsi řekl,
když jsi mě viděl čekat před domem rodičů.“
Tečka a nový řádek.
„,Stýská se ti po mámě.‘
,Určitě chceš jít domů.‘
Kdykoliv jsem to slyšela, adresovala jsem ti
prázdný pohled.“
Jste tu brzy.
Ještě jsem něco četl.
Tohle jsme vydali my.
Zajímalo mě vaše nejnovější dílo.
Byla jsem hlavní redaktorka.
Pozorně si to přečtu a pak vám řeknu.
Jistě, budu se těšit.
JI SEO-JUN
NOVÁ ZPRÁVA
JI SEO-JUN
Asi jsem usnula.
Dan-i, jsem teď se slečnou Song.
Mám udělat tu obálku ke knize Yu Myeong-suk?
Jestli chceš, udělám ji.
Mám přinést ovoce?
Jasně.
Ano. To musíš.
Když vidím, jak se náš rozhovor zdárně rozvíjí,
možná bychom si mohli promluvit o smlouvě, že?
Podepíšu ji.
Vážně?
Do projektu paní Yu bych měl asi jít.
Když jsem ráno slyšela, že dnes má sněžit,
tušila jsem, že naše schůzka dobře dopadne.
Dneska bude sněžit?
Aspoň to hlásili.
Bude sněžit. Něco mi říká, že ano.
Budete jíst?
Ano.
Nespala jsem.
Dej tam tečku.
Měla jsem jen unavené oči.
Byla jsem uondaná.
„,Stýská se ti po mámě.‘
Kdykoliv jsem to slyšela,
adresovala jsem ti
prázdný pohled.“
A Eun-hoovo rameno bylo jako vždy
spolehlivé a pohodlné.
Proto
jsem jen zavřela oči.
Jaká byla ta ruka?
Žhnula jako oheň.
Byl to jen sen?
Opravdu jsem
usnula?
Vynikající.
Sněží.
Eun-ho.
Venku sněží.
Jo, sněží.
Dáme si ten čaj venku?
Dobře.
To je krásné.
Ano.
Je to krásné.
Měsíc je tak nádherný.
Máš pravdu.
Ten měsíc je krásný, že?
Slovo „krásný“ mi připomíná ten den.
Den, kdy jsi mi řekl, že měsíc je krásný?
A taky jsi dal fotku na sociální síť.
Místo „miluji tě“
řekl Soseki Natsume: „Ten měsíc je krásný.“
Té noci jsem si na něj vzpomněl.
O tom autorovi jsem ti řekla já.
Vzpomínáš?
Jasně. Řekla.
Chodil jsem tehdy na střední.
Když autor Soseki Natsume pracoval jako učitel,
zadal jednomu studentovi úkol něco přeložit.
Student mu přeložil „I love you“ do japonštiny,
jenže to přeložil doslova: „Já miluji tebe.“
A víš, co mu na to autor řekl?
Protože to Japonci neříkají často,
poradil mu, že bude lepší...
překládat to jako: „Měsíc je krásný.“
Fakt si to pamatuješ.
Proto jsem ti řekl,
že měsíc je krásný.
Teď jsem to řekl znovu.
Řekl jsem ti,
že sníh je krásný.
Je krásný, viď?
Copak? Najednou ti připadám přitažlivý?
Nehýbej se.
Já...
se...
Já se...
ti líbím?
BYLA TO LÁSKA PRO MĚ, ALE NE PRO NI.
VĚDĚL JSEM TO DLOUHO, O TO JE TO BOLESTNĚJŠÍ.
NEVÍ, ŽE SE TAKHLE USMÍVÁM JEN PROTO, ŽE JE TADY.
RADOST Z TVOŘENÍ A POCIT ŠTĚSTÍ. TOHLE ZAŽÍVÁM PŘI VÝROBĚ KNIHY.
TEPRVE KDYŽ JI DOKONČUJI,
VIDÍM, CO JSEM PROMEŠKALA.
S KNIHOU JAKO BYCH OTEVŘELA POKOJ PLNÝ OBLÍBENÝCH VĚCÍ.
KAŽDÝ MUSÍ PROJÍT SVÝM TUNELEM.
POMOCNÁ RUKA POMÁHÁ PŘEKONAT STRACH.
CHTĚL JSEM VIDĚT OCEÁN.
CHYBĚLA MI TA DAN-I, SE KTEROU JSEM BYL TEHDY.
- Rozhodně jsem cítila něco zvláštního. - Mělas nemravné myšlenky?
To bolí!
Máš se mi líbit?
Myslela jsem, že máte jiné plány.
- Proč být v takový den sám? - Moje řeč.
On věděl, co k němu cítím?
Neutíkej proto, že se mě nemůžeš dočkat.
Má drobnou tvářičku
a její krásné oči, nos a rty k její tvářičce
dokonale sedí.
Nevyhýbej se mu, Dan-i.
Neoslovuj mě jménem.
Nějak sis na to zvykl, že?
Jak jinak mám oslovovat ženu, která se mi líbí?